Читати книгу - "Війна і мир"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Вахмістр! — сказав Лаврушка. Денисов скривився ще дужче.
— Кепсько,— промовив він, кидаючи гаманця з декількома золотими.— Ростов, полічи, голубчику, скільки там залишилось, та ткни під подушку,— сказав він і вийшов до вахмістра.
Ростов узяв гроші і, машинально, відкладаючи й рівняючи купками старі й нові золоті, почав лічити їх.
— А! Телянін! Здоров! Обчухрали мене вчора,— почувся голос Денисова з другої кімнати.
— У кого? В Викова, у пацюка?.. Я знав,— сказав другий, /тоненький голос, і відразу по цьому до кімнати ввійшов поручик Телянін, маленький офіцер того ж ескадрону.
Ростов кинув під подушку гаманця й потиснув простягнуту йому маленьку вогку руку. Телянін перед походом був за щось переведений з гвардії. Він тримав себе в полку дуже добре; але його не любили, і особливо Ростов — він не міг ні перебороти, ЙІ приховувати своєї безпричинної відрази до цього офіцера.
— Ну, що, молодий кавалеристе, як вам мій Грачик слу-* жить? — спитав він. (Грачик був верховий кінь, під'їздок, якого Телянін продав Ростову).
Поручик ніколи не дивився в очі людині, з якою розмовляв; очі його увесь час перебігали з однієї речі на другу.
— Я бачив, ви ось недавно проїхали...
— Та нічого, кінь добрий,— віддовів Ростов, незважаючи на те, що ця коняка, куплена за сімсот карбованців, не варта була й половини цієї ціни:— Припадати почав на ліву передню,— додав він.
— Тріснув копит! Це нічого. Я вас навчу, покажу, яку заклепку накласти.
— Справді, покажіть, будь ласка,— сказав Ростов.
— Покажу, покажу, це не секрет. А за коня будете дякувати.
— То я звелю привести коня,— сказав Ростов, бажаючи позбутися Теляніна, і вийшов, щоб наказати привести коня.
У сінях Денисов, з люлькою, скорчившись на порозі, сидів перед вахмістром, який щось доповідав. Побачивши Ростова, Денисов скривився і, показуючи через плече великим пальцем у кімнату, де сидів Телянін, здригнувся від огиди.
— Ох, не люблю молодця,— сказав він, незважаючи на присутність вахмістра.
Ростов знизав плечима, неначе кажучи: "І я теж, та що ж будеш робити!" і, розпорядившись, повернувся до Теляніна.
4 Телянін сидів усе в тій самій лінивій позі, в якій залишив його Ростов, потираючи маленькі білі руки.
"Бувають же такі огидні обличчя",— подумав Ростов, входячи до кімнати.
— Ну що, сказали привести коня? — спитав Телянін, встаючи й недбало оглядаючись.
— Сказав.
— Та ходімте самі. Я ж зайшов лише спитати Денисова про вчорашній наказ. Одержали, Денисов?
— Ні ще. А ви куди?
— Ось хочу молодика навчити, як кувати коня,— сказав Телянін.
Вони вийшли на ґанок і до конюшні. Поручик показав, як робити заклепку, і пішов до себе.
Коли Ростов повернувся, на столі стояла пляшка з горілкою і лежала ковбаса. Денисов сидів перед столом і тріскотів пером по паперу. Він похмуро подивився в обличчя Ростову.
— їй пишу,— сказав він.
Він сперся ліктями на стіл з пером у руці і, очевидно зрадівши з нагоди швидше сказати словом усе, що він хотів написати,— висловлював свого листа Ростову.
— Бач, друже мій,— сказав він,— ми спимо, поки не любимо. Ми діти праху... а полюбимо — і ти бог, ти чистий, як у перший день творіння... Це ще хто? Гони його к чорту. Нема коли! — крикнув він на Лаврушку, який, анітрохи не боячись, підійшов до нього.
— Та хто ж може бути? Самі веліли. Вахмістр за грішми прийшов.
Денисов скривився, хотів щось крикнути і замовк.
— Погана справа,— промовив він сам до себе.— Скільки там грошей у гаманці залишилось? — спитав він Ростова.
— Сім нових і три старих.
— Ох, погано! Ну, чого стоїш, огіудало, пошли вахмістра! — крикнув Денисов на Лаврушку.
— Будь ласка, Денисов, візьми в мене грошей, адже в мене €,— сказав Ростов, червоніючи.
— Не люблю в своїх позичати, не люблю,— пробурмотів Денисов.
— А якщо ти в мене не візьмеш грошей по-товариському, ти мене образиш. Далебі, в мене є,— повторював Ростов.
— Та ні-бо.
І Денисов підійшов до ліжка, щоб дістати з-під подушки гаманця.
— Ти куди поклав, Ростов?
— Під нижню подушку.
— Та нема.
Денисов скинув обидві подушки на підлогу. Гаманця не було.
— От диво!
— Стривай, чи не стягнув ти? — сказав
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Війна і мир», після закриття браузера.