Читати книгу - "Річки Лондона"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— І тоді річка сказала мені: «Ми можемо забрати цей біль, можемо зробити тебе щасливою й дати тобі багато дітей і онуків. Весь світ прийде до тебе й покладе дарунки до твоїх ніг».
— Що ж, — сказала Мама Темза, — пропозиція була спокуслива, тож я спитала: «Що я мушу зробити? Чого ви хочете від мене?» А річка відповіла: «Ми не хочемо нічого, окрім того, що ти вже була готова віддати».
— Тож я стрибнула у воду — шубовсь! І пішла вниз, аж на дно, і мушу сказати, що там є такі речі, що ти не повіриш. Скажу лише, що дно треба почистити, ото й усе.
Вона мляво махнула рукою в бік річки.
— Я вийшла з ріки он там, сходами Воппінга, де колись піратів топили. І відтоді я тут, — сказала вона. — Це найчистіша промислова річка Європи. Думаєш, це щасливий збіг обставин? Свінгуючий Лондон, «Файна Британія», Бар'єр Темзи — думаєш, усе це само собою трапилося?
— Купол? — спитав я.
— Тепер це найпопулярніше місце проведення концертів у Європі, — сказала вона. — Рейнські діви відвідують мене, щоб подивитися, як це робиться, — вона багатозначно глянула на мене, але я не знав, хто такі ці кляті Рейнські Діви.
— Можливо, Батько Темза бачить це дещо інакше, — сказав я.
— Баба Темза, — зневажливо сказала Мама. — Коли він був молодий, він стояв там, де стояла я, на тому самому мості, він дав ту саму обіцянку. Але після Великого Смороду він жодного разу не спускався нижче шлюзу Теддінгтон. Так і не повернувся, навіть коли Базалджет зробив каналізацію. Навіть під час німецьких бомбардувань, коли місто палало. А тепер він каже, що це його річка!
Мама Темза випросталася у своєму кріслі, неначе позувала для офіційного портрета.
— Я не жадібна, — сказала вона. — Нехай володіє Генлі, Оксфордом і Стейнсом. А я матиму Лондон і дарунки всього світу біля моїх ніг.
— Ми не можемо дозволити вам битися, — сказав я.
Це «королівське ми» дуже важливе в роботі поліції; воно нагадує тому, з ким розмовляєш, що ти є представником могутньої організації, яка зветься Столичною Поліцією, яка є представницею закону й з точки зору кількості службовців здатна окупувати невелику країну. Але коли користуєшся цим «ми», треба бути певним, що вся ця могутність наразі дійсно поділяє твою думку.
— Це Баба Темза порушив кордон, зайшов за шлюз, — сказала Мама Темза. — Це не я маю себе стримувати.
— З Батьком Темзою ми поговоримо, — сказав я. — А від вас ми очікуємо, що ви триматимете своїх людей під контролем.
Мама Темза схилила голову вбік і повільно оглянула мене.
— Ось що я тобі скажу, — заговорила вона. — Даю вам часу на те, щоб вгамувати Бабу, до Квіткової Виставки в Челсі. А після цього ми візьмемо справи у свої руки.
Вона «королівським ми» користувалася набагато впевненіше, ніж я.
Зустріч було закінчено, ми обмінялися люб'язностями, а потім Беверлі Брук провела мене до дверей. Коли ми виходили в атріум, вона навмисно зачепила мене стегном, і я відчув раптову хвилю жару, що не мав нічого спільного з центральним опалюванням.
Відчиняючи переді мною двері, вона грайливо глянула на мене.
— Бувай, Пітере! — сказала вона. — До зустрічі!
* * *Коли я повернувся до Фоллі, Найтінґейл сидів у читальні на другому поверсі. У цій кімнаті було багато оббитих зеленою шкірою м'яких крісел, ослінчиків для ніг і маленьких столиків. Уздовж двох стін стояли книжні шафи з червоного дерева, але Найтінґейл зізнався мені, що за старих часів люди зазвичай приходили сюди подрімати після обіду. Він розгадував кросворд у газеті «Телеграф».
Коли я сів навпроти нього, він підвів погляд:
— То яка твоя думка?
— Вона безумовно вважає себе Богинею Темзи, — сказав я. — Вона справді богиня?
— Це не дуже корисне питання, — сказав Найтінґейл.
Мовчазно з'явилася Моллі з кавою та тарілкою печива з начинкою. Я подивився на печиво, потім підозріло глянув на Моллі, але вона була така сама незбагненна, як і завжди.
— У такому разі, — сказав я, — звідки береться їхня сила?
— Це питання набагато краще, — сказав Найтінґейл. — Щодо нього існує кілька суперечливих гіпотез: що їхня сила походить з віри їхніх шанувальників, або від самої місцевості, або з божественного джерела за межами смертного світу.
— А що з цього приводу думав Ісак?
— Для Сера Ісака, — сказав Найтінґейл, — божественне було вразливим місцем — він навіть божественну природу Христа ставив під сумнів. Йому не подобалася ідея Трійці.
— Чому?
— У нього був дуже аналітичний розум, — сказав Найтінґейл.
— Чи надходять ці сили звідти ж, звідки надходить магія? — спитав я.
— Пояснити все це стане значно легше, коли ти опануєш своє перше закляття, — сказав він. — До підвечірку ти ще встигнеш дві години потренуватися.
Я побрів до лабораторії.
* * *Мені снилося, що зі мною в ліжку були Леслі Мей і Беверлі
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Річки Лондона», після закриття браузера.