Читати книгу - "Війна і мир"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
4 Телянін сидів усе в тій самій лінивій позі, в якій залишив його Ростов, потираючи маленькі білі руки.
"Бувають же такі огидні обличчя",— подумав Ростов, входячи до кімнати.
— Ну що, сказали привести коня? — спитав Телянін, встаючи й недбало оглядаючись.
— Сказав.
— Та ходімте самі. Я ж зайшов лише спитати Денисова про вчорашній наказ. Одержали, Денисов?
— Ні ще. А ви куди?
— Ось хочу молодика навчити, як кувати коня,— сказав Телянін.
Вони вийшли на ґанок і до конюшні. Поручик показав, як робити заклепку, і пішов до себе.
Коли Ростов повернувся, на столі стояла пляшка з горілкою і лежала ковбаса. Денисов сидів перед столом і тріскотів пером по паперу. Він похмуро подивився в обличчя Ростову.
— їй пишу,— сказав він.
Він сперся ліктями на стіл з пером у руці і, очевидно зрадівши з нагоди швидше сказати словом усе, що він хотів написати,— висловлював свого листа Ростову.
— Бач, друже мій,— сказав він,— ми спимо, поки не любимо. Ми діти праху... а полюбимо — і ти бог, ти чистий, як у перший день творіння... Це ще хто? Гони його к чорту. Нема коли! — крикнув він на Лаврушку, який, анітрохи не боячись, підійшов до нього.
— Та хто ж може бути? Самі веліли. Вахмістр за грішми прийшов.
Денисов скривився, хотів щось крикнути і замовк.
— Погана справа,— промовив він сам до себе.— Скільки там грошей у гаманці залишилось? — спитав він Ростова.
— Сім нових і три старих.
— Ох, погано! Ну, чого стоїш, огіудало, пошли вахмістра! — крикнув Денисов на Лаврушку.
— Будь ласка, Денисов, візьми в мене грошей, адже в мене €,— сказав Ростов, червоніючи.
— Не люблю в своїх позичати, не люблю,— пробурмотів Денисов.
— А якщо ти в мене не візьмеш грошей по-товариському, ти мене образиш. Далебі, в мене є,— повторював Ростов.
— Та ні-бо.
І Денисов підійшов до ліжка, щоб дістати з-під подушки гаманця.
— Ти куди поклав, Ростов?
— Під нижню подушку.
— Та нема.
Денисов скинув обидві подушки на підлогу. Гаманця не було.
— От диво!
— Стривай, чи не стягнув ти? — сказав Ростов, по одній підіймаючи подушки й витрушуючи їх.
Він зняв і стріпнув ковдру. Гаманця не було.
— Часом чи не забув я? Ні, я ще подумав, що ти наче скарб під голову кладеш,— сказав Ростов.— Я тут поклав гаманця. Де він? — звернувся він до Лаврушки.
— Я не входив. Де поклали, там і повинен бути.
— Та нема.
— Ви все так, кинете куди та й забудете. В кишенях он подивіться.
" — Ні, якби я не подумав про скарб,— сказав Ростов,— а то я пам'ятаю, що поклав.
Лаврушка перекопав усю постіль, заглянув під ліжко, під стіл, перерив усю кімнату й зупинився серед кімнати. Денисов мовчки стежив за Лаврушковими рухами і, коли Лаврушка здивовано розвів руками, кажучи, що ніде нема, він оглянувся на Ростова.
— Ростов, ти не пуст...
Ростов, відчувши на собі погляд Денисова, звів очі і в ту ж мить опустив їх. Уся кров його, бувши досі спертою десь нижче горла, ринула йому в обличчя й очі. Він не міг перевести духу.
. — І в кімнаті ж нікого не було, опріч поручика та вас самих. Тут де-небудь,— сказав Лаврушка.
— Ну, ти, дідькова личино, ворушись, шукай,—раптом загримав Денисов, побагровівши і з погрозливим жестом кидаючись на лакея.— Щоб був гаманець, а то засічу. Всіх засічу!
Ростов, обминаючи поглядом Денисова, став застібати курт^ ку, підстебнув шаблю і надів кашкета.
— Я тобі кажу, щоб був гаманець,— кричав Денисов, трясучи за плечі денщика і штовхаючи його об стіну.
— Денисов, облиш його; я знаю, хто взяв,— сказав Ростов, підходячи до дверей і не зводячи очей.
Денисов зупинився, подумав і, видно, зрозумівши те, на що натякав Ростов, схопив його за руку.
—* Дурниці! — вигукнув він.так, що жили, як мотузки, надулись у нього на шиї та на лобі.— Я тобі кажу, ти збожеволів, я цього не дозволю. Гаманець тут; зніму шкуру з цього мерзотника, і буде тут.
— Я знаю, хто взяв,— повторив Ростов тремтячим голосом і пішов до дверей.
— А я тобі кажу, не смій цього робити,— закричав Денисов, кидаючись до юнкера, щоб стримати його.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Війна і мир», після закриття браузера.