Читати книгу - "Війна і мир"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Бунапарте стоїть! ач, бреше, дурень! Чого не знає! Тепер пруссак бунтує. Австріяк його, значить, втихомирює. Як він замириться, тоді і з Бунапартом війна почнеться. А то, каже, у Брунові Бунапарте стоїть! Відразу й видно, що дурень. Ти слухай більше.
— Ач чорти квартир'єри! П'ята рота, дивись, уже в село звертає, вони кашу зварять, а ми ще до місця не дійдемо.
— Дай сухарика, чорт.
— А тютюну он учора дав? То ж то, брат. Ну, на, бог з тобою.
— Хоч би привал зробили, а то ще верст із п'ять пропремо не ївши.
— Ото любо було, як німці нам коляски подавали. їдеш собі: здорово!
— А тут, братіку, народ зовсім знавіснілий почався. Там усе неначе поляк був, все-таки російської корони; а нині, брат, поспіль німець почався.
— Співаки, вперед! — пролунав вигук капітана.
І перед роту з різних рядів вибігло чоловік з двадцять. Ба-рабанщик-заспівувач обернувся лицем до співаків і, махнувши рукою, затягнув протяглу солдатську пісню, що починалася: "Не заря ли, солнышко занималося..." і закінчувалася словами: "То-то, братцы, будет слава нам с Каменскиим отцом..." Пісню цю було складено в Туреччині і співано тепер в Австрії, з тією лише зміною, що на місце "Каменскиим отцом" вставляли слова "Кутузовым отцом".
Відірвавши по-солдатському ці останні слова і махнувши руками, наче він кидав щось на землю, барабанщик, сухий і гарний солдат літ сорока, строго оглянув солдатів-співаків і зажмурився. Потім, переконавшись, що всі очі спрямовані на нього, він неначе обережно підняв обома руками якусь невидиму коштовну річ над головою, потримав її так кілька секунд і раптом одчайдушно кинув її:
Ах, вы, сени мои, сени!
"Сени новые мои..."— підхопили двадцять голосів, і ложечник, незважаючи на тягар амуніції, жваво вискочив уперед і пішов задки перед ротою, поводячи плечима і погрожуючи комусь ложками. Солдати, в такт пісні розмахуючи руками, йшли просторим кроком, мимоволі потрапляючи в ногу. 3-позад роти почулось торохтіння коліс, похрускування ресор і кінський тупіт. Кутузов із почтом повертався до міста. Головнокомандуючий дав знак, щоб люди продовжували йти вільно, і він і весь його почет виявили на своїх обличчях задоволення, почувши спів і побачивши танцюючого солдата і всіх солдатів роти у веселому і жвавому марші. У другому ряду, з правого флангу, з якого коляска обганяла роти, мимоволі впадав у око голубоокий солдат, Долохов, який особливо моторно і граціозно йшов у такт пісні й дивився на обличчя проїжджих з таким виглядом, наче він жалів усіх, хто не йшов у цей час із ротою. Гусарський корнет з почту Кутузова, який передражнював полкового командира, відстав від коляски й під'їхав до Долохова.
Гусарський корнет Жерков один час у Петербурзі належав до того буйного товариства, в якому верховодив Долохов. За кордоном Жерков зустрів Долохова солдатом, але не вважав за потрібне впізнати його. Тепер, після розмови Кутузова з розжалуваним, він з радістю старого друга звернувся до нього:
— Друже любий, ти як? — сказав він під звуки пісні, рівняючи крок свого коня з кроком роти.
— Як я? — відповів холодно Долохов,— як бачиш.
Бадьора пісня надавала особливого значення тону невимушеної веселості, з якою говорив Жерков, і нарочитої холодності відповідей Долохова.
— Ну, як ладнаєш з начальством? — спитав Жерков.
— Нічого, гарні люди. Ти як у штаб проліз?
— Прикомандировании, чергую. Вони помовчали.
"Выпускала сокола да из правова рукава",— говорила пісня, мимоволі викликаючи бадьоре, веселе почуття. Розмова їхня, певне, була б іншою, якби вони розмовляли не під звуки пісні.
— Чи правда, що австрійців побили? — спитав Долохов.
— А дідько їх знає, кажуть.
— Я радий,— відповів Долохов коротко й ясно, як того вимагала пісня.
— Що ж, приходь до нас коли ввечері, у фараона зіграєш,— сказав Жерков.
— Чи у вас грошей багато завелося?
— Приходь.
— Не можна. Зарікся. Не п'ю і не граю, поки не підвищать.
— Та що ж, до першого бою...
— Там видно буде. Знову вони помовчали.
— Ти заходь, коли чого треба, все ж у штабі допоможуть...— сказав Жерков.
Долохов усміхнувся.
Ти краще не турбуйся. Мені чого треба, я не проситиму, сам візьму.
— Та чого ж, я так...
— Ну, і я так.
— Протавай.
— Бувай здоровий...
...И высоко, и далеко, На родиму сторону...
Жерков торкнув острогами-коня, який гарячився і разів зо три перебрав ногами, не знаючи, з якої почати, приладнався й помчав, випереджаючи роту й наздоганяючи коляску, теж у такт пісні.
Повернувшись з огляду, Кутузов у супроводі австрійського генерала пройшов до
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Війна і мир», після закриття браузера.