Читати книгу - "Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Їхній табір знаходився посеред лісу, і найманці Лопеса вже прибрали свої намети. Навіть якщо співрозмовник просто проходив повз, він обов'язково помітить, що щось не так.
Не будьте нетерплячими. Брендел подивився в той бік і відповів.
,
Незважаючи на те, що більшість присутніх не розуміли, що він мав на увазі під «не будь нетерплячим», вони підсвідомо заспокоїлися. Брендел підняв руку, і спокійний вираз його обличчя заспокоїв усіх. Це був чіткий натяк іншим, що не варто діяти необдумано.
.
Амандіна злегка відкрила рота.
.
Найманці Лопеса були прикликаними істотами Брандо, і їхнім першим обов'язком було виконувати накази літакоходця. Навіть якби перед ними була скеля, вони без вагань просунулися б вперед, не кажучи вже про таке маленьке прохання. Але в очах дворянки ці ветерани, які виглядали так, ніби пройшли сотні битв і повинні були пишатися собою, тільки через маленьку акцію Бренделя. До такої міри, що вони виконували його накази, це шокувало.
.
Ніхто не говорив.
Вона підсвідомо затамувала подих, навіть не наважуючись голосно дихати.
!
Вітер у долині свистів над їхніми головами. Вітер дув з гірського перевалу на півдні, і він був схожий на невидиму руку, що проходила крізь гілки, змушуючи шелестіти листя на верхньому шарі крони. Танцююче гілля змусило мерехтіти тьмяне зоряне світло, і переплетене світло падало на обличчя Реді, викликаючи у сивочолого юнака похмурий вираз.
Вони обоє були не такі обережні, як очікував Брандо, і можна сказати, що їх не хвилював тріск гілок, що ламалися. Брандо раптом згадав, що Макаров не надто багатьом людям розповідав, що їхній табір знаходиться в цьому напрямку. Це означало, що Реді не знав, що вони вдвох наближаються до групи Брандо.
Навіть гривастий вовк не хоче завдавати клопоту? — подумав Брандо.
.
Залишилося менше ста футів.
Брандо вважав, що якщо цей хлопець піде на узлісся, він обов'язково помітить тут ненормальність. Поки він наполягав на тому, що не довіряв їм, вони не змогли б захистити себе. Незважаючи на те, що вони обоє виглядали підозріло, Макаров волів би довіряти власним однопартійцям.
?
Він так само нервував, але на обличчі цього не показував. Юнак відвів погляд убік і побачив, що найманець на ім'я «Нічна пісня» теж запитально дивиться на нього. Він був ватажком цієї групи найманців, і ніби він був ватажком цієї групи найманців. Він був досвідченим і мудрим. Намір старого найманця був зрозумілий: чи варто взяти ініціативу в свої руки і «вбити» його?
Але позбутися від нього? Легше сказати, ніж зробити.
.
Це був дуже поширений вибір для найманців.
?
Брандо боровся. Хоча це був не перший раз, коли він когось вбивав, цього разу все було інакше. Якщо це Соснова фортеця, тут немає місця для виживання. Я не настільки педантична, щоб ігнорувати загрозу своєму життю. Але врешті-решт у нього все одно була душа, яка походила з цивілізованого суспільства, і вбивати без вагань лише через підозру було інстинктивно. Але як він міг не зрозуміти, що для людини на його посаді бути нерішучим було табу?
.
Він заплющив очі і глибоко вдихнув.
?
Чи повинен він слідувати волі цього світу і повністю розірвати свої зв'язки з минулим? Чи, може, йому слід дотримуватися своєї суті? Він був Брандо, але в його душі також був слід Софі. Якби він заперечував цю точку зору, це було б те саме, що заперечувати все, що було в минулому.
Можливо, ця реальність була нічим іншим, як ілюзією. Інакше, навіщо йому зараз бути в цьому світі? Або це був метелик, який мріяв про Чжуан Чжоу? Хто міг сказати напевно? Однак спогади, які належали тому світу, були такими глибокими. Радощі і печалі минулого в певний момент часу немов закарбувалися в спогадах про вчорашній день. Як він міг це заперечувати?
Якщо він відрізав спогади про минуле, то в чому ж полягав сенс всієї його наполегливої праці? Якби він втратив свою душу, чи називали б його людиною? Навіть якщо він і був, то боявся, що не буде тією самою людиною.
На якусь мить його розум заповнив безлад думок, але він також був схожий на гострий меч, який в одну мить розрубав усі вузли. Він розплющив очі, як цар македонський. Його очі були ясні, і він знайшов відповідь.
?
Господи мій?
Амандіна прозріла крізь вагання Брандо і не могла не здивуватися. Спочатку вона вважала, що таке рішення було природним для такого молодого вельможі, як Брандо, і взагалі не було потреби розглядати його.
.
Таким було правило гри між дворянами.
, — - ? -
Коли Брандо почув запитання дівчини, він обернувся і подивився на неї. Вона не могла не отетеріти знову. Вона не думала, що Брандо покаже такий погляд — самопринизливий, розслаблений і з слідом жалю? Вона не знала, звідки взявся жалісливий погляд цього молодого лицаря, і коли Еруїн, холоднокровний вельможа, став таким?
?
Можливо, це були сльози крокодила, але в цьому не було необхідності. Чи, може, горянський лицар Карсук і донині дотримувався стародавнього вчення?
.
Коли Брандо підняв руку, здавалося, що вона важить тисячу фунтів, але коли він поклав її, це було незрівнянно легко Готуйтеся. Але якщо є можливість, постарайтеся тільки оглушити його. Я не хочу повністю посваритися з «Гривастим вовком». — наказав він ледь чутним голосом. Він не знав, чи вважатимуть його за це ідіотом, але якщо він цього не зробить, то точно буде ідіотом.
.
Найманці Лопеса в один голос кивнули. Як істоти, яких викликали, вони не мали права засуджувати або ставити під сумнів рішення свого володаря. Але в очах Тигра Нічної Пісні залишився слід жалю. Якщо він хотів вирішити це раз і назавжди, він повинен був бути більш рішучим. З іншого боку, Амандіна зітхнула з полегшенням.
Вії дівчини затріпотіли, і вона не могла не поглянути на Брандо новим поглядом. Вперше вона зрозуміла, що молодий лорд, за яким вона стежила, схоже, мав якісь особливі риси, про які вона не знала. Вона не знала, хороша ця риса чи погана, але, здавалося, вона не вписувалася в цей стародавній світ. Вона не знала чому, але й сліду неприродності не відчувала. Навпаки, це був перший раз за довгий час, коли вона відчула себе невимушено.
.
Сімдесят футів.
.
Брандо. В цей час збоку нервово гукнув римлянин.
Брандо був
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бурштиновий Меч 1-6, Ян Фей», після закриття браузера.