Читати книгу - "Сага про Форсайтів"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Отож, коли в червні 1900 року Сомс відвідав Париж, це була його третя зустріч із центром цивілізації. Проте цього разу гора прийшла до Магомета, бо тепер він почував себе куди цивілізованішим за це місто, і, може, його почуття й справді відповідали дійсності. Крім того, він мав певну мету. Їхав він не поклонитися храмові Моди й Аморальності, а влаштувати свої законні справи. Він вирушив туди, бо не на жарт занепокоївся своїм становищем. Хоч за Айріні стежили безупинно, це не давало ніяких наслідків, аніякісіньких! Джоліон так і не повернувся до Парижа, а підозрювати було більше нікого. Взявшися за нові, дуже конфіденційні справи, Сомс, як ніколи досі, усвідомлював, наскільки важливо для повіреного мати незаплямовану репутацію. Але ночами й у часи дозвілля його мучила думка про те, що час спливає, гроші сиплються йому в кишеню, а його майбутнє, як і досі, в «залізних путах». Після мафекінгського вечора йому стало відомо, що біля Аннет крутиться якийсь молодий лікар. Він зустрічав його двічі: веселий дурник років тридцяти, не більше. Нічого не дратувало Сомса так, як веселість — непристойна, екстравагантна риса, що суперечила здоровому глузду. Одне слово, суміш його бажань і надій завдавали йому нестерпної муки, а останнім часом до цього всього додалася ще й думка, що Айріні знає про те, що за нею стежать. Саме це й спонукало його поїхати в Париж і побачити все на власні очі; поїхати й ще раз спробувати перемогти її опір, умовити її, щоб вона пішла однією з ним дорогою, рівною і зручною для них обох. Якщо його знову спіткає невдача, то він принаймні побачить, як вона там живе!
Він зупинився у вельми рекомендованому для Форсайтів готелі на вулиці Комартен, де майже не чути було французької мови. Він не мав якогось певного плану. У нього не було наміру заскочити її зненацька, треба тільки повестися обачно, щоб не сполохати її і не дати їй втекти. І наступного ранку він вирушив до міста, щоб здійснити свій задум.
Ранок видався погожий. Париж, здавалося, кипів веселощами, і яскраві барви цього зірчастого міста майже дратували Сомса. Він ішов поволі, з цікавістю роздивляючись навколо. Йому кортіло з'ясувати, в чому ж полягає той французький дух. Адже Аннет француженка! Ця мандрівка може дати багато корисного, якщо він зуміє його взяти. Переходячи через площу Згоди в такому похвальному настрої, він тричі мало не попав під колеса екіпажів. На Кур-ла-Рен, де був готель, в якому мешкала Айріні, він опинився майже несподівано для самого себе, бо ще не надумався, з чого починати. Вийшовши на набережну, він оглянув готель — білий привітний будинок із зеленими маркізами, який проглядав крізь густе листя платанів. І, розуміючи, що заходити в номер до Айріні надто ризиковано і що краще зустрітися з нею де-небудь надворі, нібито випадково, Сомс сів на лавці, звідки видно було вхід. Ще не було одинадцятої години, і Айріні навряд чи кудись пішла. По озерцях сонячного світла, що жовтіли в тіні платанів, походжали, чистячи своє пір'ячко, голуби. Якийсь робітник у синій блузі, простуючи набережною, насипав їм кришок із пакунка, де був його сніданок. Бонна у чепчику зі стрічками привела під платани двох дівчаток з кісками і в панталонах з оборками. Вулицею проїхав екіпаж; на передку сидів кучер у синьому сюртуку й чорному лискучому капелюсі. Сомсові все це здавалося штучним, у всьому відчувався потяг до зовсім не сучасної мальовничості. Як ці французи полюбляють театральні ефекти! Сомс курив дуже мало, але на цей раз дозволив собі запалити сигарету; він почував себе скривдженим долею, яка закинула його в цей чужий край. Він не здивується, якщо Айріні подобається це чужоземне життя: вона ніколи не була справжньою англійкою, навіть зовнішність у неї була якась неанглійська! І він почав міркувати, котрі з вікон під зеленими маркізами її. Якими словами пояснити їй, чому він прибув сюди? Як подолати її горду затятість? Він кинув недокурок у голуба, подумавши: «Нема чого сидіти тут і чекати, поки вона надумається вийти. Краще зайти до неї надвечір». Але він однаково сидів, мов прикутий до лавки, почув, як годинник вибив дванадцяту, пів на першу. «Почекаю до першої, — подумав він, — якщо вже я просидів тут так довго». Але за хвилину він раптом підхопився і зразу ж важко сів на лавку. З дверей готелю вийшла жінка в кремовій сукні, прикриваючись жовтуватою парасолькою. То була Айріні! Він почекав, поки вона відійшла на таку відстань, що не могла впізнати його, і подався слідом за нею. Вона йшла без ніякої мети, прямуючи, мабуть, до Булонського лісу. Принаймні півгодини він ішов слідом за нею протилежним боком вулиці, аж поки вони зайшли в ліс. Невже вона таки призначила комусь побачення? Якомусь бовдурові французу, котромусь із тих Bel Ami [42], яким на думці лиш одне — зваблювати жінок: Сомс прочитав цей роман через силу, водночас з огидою й цікавістю. Він невідступно йшов слідом за нею по тінистій алеї, часом гублячи її з очей на поворотах. І йому пригадалося, як колись давно одного вечора в Гайд-парку він обережно скрадався від дерева до дерева, від лавки до лавки, охоплений сліпими пекучими ревнощами, вистежуючи її з Босіні. Доріжка круто повернула, і, наддавши ходи, він раптом опинився перед Айріні, що сиділа біля невеличкого водограю — позеленілої бронзової статуетки Ніоби, розпущені коси якої спадали до її струнких стегон і яка дивилася в озерце виплаканих нею сліз. Він наскочив на неї так раптово, що проминув її і лише потім повернувся і скинув капелюха. Вона й не ворухнулася. Вона завжди дуже добре володіла собою — це захоплювало його і водночас украй дратувало, бо він ніколи не міг збагнути, що в неї на думці. Чи помітила вона, що він ішов за нею слідом? Її самовладання розсердило його, й, не пояснюючи, чому він опинився тут, Сомс показав на засмучену Ніобу і мовив:
— Непогана статуя.
І тоді він помітив, що вона намагається приховати свій неспокій.
— Я не хотів налякати вас. Це одна із ваших схованок?
— Так.
— Тут дуже самотньо.
Цієї миті на
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Сага про Форсайтів», після закриття браузера.