Читати книгу - "Замогильні записки"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
‹Епідемія холери в Парижі›
Книга тридцять шоста‹Герцогиня Беррійська передає через Шатобріана для роздачі постраждалим від холери 12 000 франків, але чиновники Липневої монархії не наважуються прийняти цей дарунок›
2Похорон генерала Ламарка
Париж, вулиця Анфер, 10 червня 1832 року
Похорон генерала Ламарка вилився у дводенну криваву сутичку, що закінчилася перемогою прихильників псевдозаконної монархії над республіканцями. Ця роздирана суперечностями, позбавлена єдності партія чинила героїчний опір.
У Парижі було запроваджено військовий стан – ця найжорстокіша з цензур, цензура в дусі Конвенту, з тією лише різницею, що місце революційного трибуналу займає військова комісія. У червні 1832 року уряд розстрілює тих самих людей, які здобули перемогу в липні 1830-го; уряд приносить у жертву студентів Політехнічної школи й артилеристів національної гвардії; ті, для кого ці сміливці завоювали владу, нині знищують їх, зраджують і виганяють на вулицю. Республіканці, безумовно, помилялися, проповідуючи анархію та безлад, але чому не послати цих шляхетних борців на бій за розширення наших кордонів; можливо, вони позбавили б нас ганебного чужоземного ярма. Палкі і великодушні юнаки не животіли б у Парижі і не накопичували в серці обурення проти нашої зовнішньої політики, що прирікає нас на приниження, і проти нової королівської влади, що пригощає нас брехнею. Ви, які привласнили собі плоди трьох липневих днів, не зазнавши на власній шкурі жодної з їхніх тягот, ви забули, що таке жаль. Тож ідіть тепер разом з матерями в морг – там лежать тіла героїв, які отримали ордени за Липень і яким ви зобов’язані своїми посадами, багатством, честю. Юнаки, в одному і тому ж краю вас чекала різна доля! Ті з вас, хто викрав корону, спочивають під колонами Лувру, а тим, хто поступився нею, приготовлене місце в морзі. Ви, навіки невідомі жерці і жертви достопам’ятної революції, хто знає ваші імена? Хто знає, на якій крові побудовані будівлі, що викликають захоплення нащадків? Робітники, які звели величезну піраміду над могилою нікчемного короля, сплять, нікому не відомі, у тій безпритульній землі, що колись годувала їх упроголодь.
‹Герцогиня Беррійська висідає у Провансі і добирається до Вандеї, сподіваючись підняти роялістське повстання; Берр’є, посланого роялістами (зокрема Шатобріаном) з листом до герцогині, заарештовано дорогою назад›
4Мій арешт
Париж, вулиця Анфер, кінець липня 1832 року
Єдина дочка мого давнього друга, англійця пана Фрізела, дівчина сімнадцяти років, померла в Пассі. 19 червня я пішов на похорон бідолашної Елізи, чий портрет якраз закінчувала чарівна пані Делессер, коли смерть завершила його останнім мазком. Повернувшись у свій відлюдний куточок на вулиці Анфер, я ліг спати, перебуваючи у владі тих меланхолійних думок, які народжує видовище юності і краси, викрадених могилою. 20 червня о четвертій годині ранку Батист, мій старий слуга, входить до мене в спальню і говорить, підійшовши до мого ліжка: «Пане, надворі повно людей, вони змусили Дебросса відчинити ворота і стоять біля кожних дверей, а ось ці три пани хочуть говорити з вами». Не встиг він промовити ці слова, як три пани увійшли до спальні, а головний з них, вельми чемно підійшовши до мого ліжка, заявив, що він має наказ заарештувати мене й відвезти у префектуру поліції. Я поцікавився у нього, чи встало сонце, як того вимагає закон, і чи є в нього ордер на арешт; щодо сонця він промовчав, але показав оцей папір:
«ПРЕФЕКТУРА ПОЛІЦІЇВолею короля
Ми, державний радник, префект поліції,
Внаслідок відомостей, що надійшли до нас, і згідно зі статтею 10 кримінального законодавства наказуємо комісарові поліції або, у разі його відсутності, іншому поліцейському чину розшукати вдома чи в будь-якому іншому місці пана віконта де Шатобріана, обвинуваченого в замаху на державну безпеку, й опечатати всі його папери, листи, твори, що підбурюють до злочинів проти громадського порядку або підозрювані в такому підбурюванні, а також зброю та всі інші недозволені предмети, якщо такі буде виявлено».
Поки я читав папір, де моя жалюгідна персона обвинувачувалась у великому замаху на державну безпеку, ватажок шпиків наказав своїм підручним: «Панове, виконуйте ваш обов’язок!» Обов’язок цих панів полягав у тому, щоб відчинити всі шафи, обшукати всі кишені, заволодіти всіма паперами, листами та документами і в міру сил прочитати їх, а також, згідно з наказом вищезазначеного мандата, виявити зброю будь-якого роду.
Прочитавши поданий мені папір, я звернувся до поважного ватажка цих грабіжників, що крадуть людей і свободу: «Ви знаєте, добродію, що я не визнаю вашого уряду і протестую проти насильства, якому ви мене піддаєте, та оскільки сила не на моєму боці і в мене немає ані найменшого бажання битися з вами, я піднімуся й піду за вами; прошу вас, потрудіться присісти».
Я одягнувся і, не взявши із собою анічогісінько, сказав високоповажному комісарові: «Пане, я
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Замогильні записки», після закриття браузера.