Читати книгу - "Українське письменство"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ця постать особливо інтересна і, безперечно, являється центральною. Устами Нектарія (розділи XVIII—XXI) промовляє м’який і світлий гуманізм самого Анатоля Франса. Нектарій — бідний садівник; живе він на городі, в околиці Парижа, і під прикру годину розважає товаришів дивним голосом своєї флейти, в якій «чуєш одночасно і солов’я, і муз, і всю природу, і кожну людську душу…» Далі виявляється, що під ім’ям Нектарія на передмісті Парижа переховується — «між блискучими шибами оранжерей та великими порепаними гарбузами» сам Великий Пан античного світу. Під час першого повстання ангелів він належав до найближчого почту Люцифера, разом з ним був скинутий до геєни, а коли великий архангел розпочав боротися з Богом на землі, став найближчим його співробітником. І далі устами Нектарія викладає Франс свою антихристиянську філософію історії. Культура, і цивілізація, і все, що найкращого витворила людина, все те об’явлення і вияв диявола… Біль і рани кинених в огонь ангелів були першим пізнанням природи, викликали в них жадобу знаття; спільність гіркої долі збудила в покараних ангелах любов до людини, згори засудженої законом Ягве. І ангели несуть їй потіху й науку. Люцифер-Сатана, в образі бога творчості Діоніса, і Нектарій-Пан урочистим походом скоряють землі, сіючи зерна високої і ясної цивілізації. Але перші віки нашої ери приносять страшний удар їх творчій праці. «Мудрість, мистецтво і краса засинають летаргічним сном». «Нове марновірство» (християнство) нищить пам’ятки давньої культури; веселі боги тікають на села, де ще живе в простій душі культ природи і почуття безпосереднього зв’язку з землею. Вони знову набувають сили в часи Відродження, переживають часи упадку в добу Реформації та католицької реакції, але знають, що в людській душі ще має статися остання рішуча боротьба межи ними і Ялдабаофом, межи елінізмом та іудаїзмом… «Зберігши до людей прихильність, трохи подиву і багато жалю», Нектарій замикається на своєму городі (так само як Франс в Епікуровому саду своєї творчості) і там спокійно дожидає «того ще далекого дня, коли прийде великий Діоніс з своїми фавнами і вакханками, навчить знову шанувати радість і красу, і знову запанує на землі золотий вік». «Радість і краса» — в цих двох словах весь закон і пророки Анатоля Франса, і в цім своїм культі краси і втіхи, в глибокій пошані перед античністю, в цих сподіваннях нового відродження він уявляється нам немов уламком давнього гуманізму, — дарма, що оповідання Нектарія він закінчує словами невіри в людську природу: «Хто знає, чи прийме тільки участь в останньому тріумфі Діоніса задурене й виснажене людське плем’я і… чи не доведеться добрим демонам учити мистецтв і втіх расу птахів»… А проте, може, не треба цих останніх слів брати поважно? Може, це просто данина привичній літературній манері, навична ґримаса великого іроніста?
Останній розділ оповідає про сон Сатани. Великий архангел, якому запропоновано взяти провід над повстанським військом, в нічному видовищі бачить свою перемогу і упадок небесного Єрусалиму. Старий Деміург скинутий до геєни, Сатана стає Богом, «коронується на Бога», залюбки починає приймати хвалу ангелів і молебні людей, стає ворогом вільної думки. Йому, що «посадив уперше виноградну лозу і склав перші хори трагедій», «туманить тепер мозок груба теологія». Тим часом Ялдабаоф, скинений в огонь, очищений стражданням, переповнюється милосердям до людей, і «велетенська тінь його» вже несе «нещасній планеті приємний, ніби ніч кохання, холодок»… Сатана зрікається запропонованого йому проводу над повстанням. Війна-бо «родить війну, і перемога — поразку». «Переможений Бог має стати Сатаною», а переможець Сатана — низькооким і жорстоким Богом. А тому не в небі, а «в собі самих повинно заатакувати і знищити Ялдабаофа».
Цією наукою і кінчиться Франсова повість, в якій так тонко і химерно переплелися елементи громадської сатири і ноти глибокого внутрішнього ліризму, повість, що звучить як гімн античному «поганству». Невблаганний скептик Франс показав нам краєчки своєї віри, яку так довго таїв од нас в іронічній концепції своїх художніх творів… Чи не відчув він на старості літ невідхильної потреби висказатися до краю і хоч жартома скласти свій заповіт митця і філософа?..
Переклад О. Нитки зроблено взагалі добре. Псують враження тільки деякі невдатні неологізми, як, напр., почережно (зам. по черзі), грубі вирази («дикого Істара було скинуто в безодню догори раком») і невдатні транскрипції грецьких та латинських імен — Архілок (Архилох), Сіммак (Симмах), Амбруаз (очевидно, Амвросій Медіоланський) і т. п.
1919
Делеґація українських шкіл у попечителя{91}Вчора о 1 годині дня попечителя Київської шкільної округи проф. Є. В. Спекторського одвідала делеґація від українських шкіл м. Києва. В делеґації були директори 1-ї, 2-ї, 3-ї, 4-ї гімназій, завідуючі двох учительських семінарій, представники педагогічних рад 5-ї української гімназії, 1-ї гімназії для дорослих і Богуславської гімназії (на Київщині). В розмові знято було питання про становище українських шкіл в зв’язку з наказом главнокоманд. добрармією генер. Май-Маєвського ч. 22. П. попечитель заявив, що він взагалі дивиться на справу української школи оптимістично і певен, що згодом вона буде вирішена спокійно і справедливо. Зараз справа йде головним чином про фінансування шкіл. Добровольча армія на гроші дуже небагата і подекуди змушена навіть звертатись до таких засобів, як «самообложение». Цілком зрозуміло, що, обмежена в грошових ресурсах, маючи перед собою в українському війську політичного
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українське письменство», після закриття браузера.