Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
.
Він завагався, глянув на Рессанова, а потім підняв руку і схопив її за руку.
.
Ілея посміхнулася. Медитація спалахнула життям. Позачасове сприйняття підскочило, як вона цього хотіла. Її Реконструкція четвертого ярусу протікала крізь неї, космічні енергії спалахували то вгору, то зникали, коли вона ігнорувала шипіння ельфів, що спостерігали, сяюче світло, що виходило від Монарха, коли він піднімав свій меч у захисній стійці.
.
— Я починаю, — сказала вона і влила своє космічне зцілення в саму душу військової машини, що стояла перед нею.
,
Пролунав крик, але вона відключила його, повністю зосередившись на тому, що могла сприйняти перед собою. З її Сприйняттям Душі, її зціленням, її володіннями, її очима та її Зміною Тканини. Спочатку нічого не відбувалося, але через дві секунди сталь ніаміра розкололася в гучному тріску. Тріщина пробігла по грудях військової машини, а за нею зявилися тріщини на перетинках. Коливання, відчувала вона. Його душа була там, войовнича, з тією формою, яку йому дали, і з тією формою, якою він був колись.
.
Уламки сталі відстрілювалися, зариваючись у пісок і злітаючи з обладунків Ілеї. Вона підійшла до нього ближче, крик зник, світло в очах військової машини замерехтіло. Вона відчувала хаос, ворогуючі сили власної магії і саму форму його тіла. Вона розірвала його на частини, шматок за шматком. Вона дозволила йому. Але їй потрібно було більше контролю.
, ,
— Заплющте очі, ельфи Сонячної Пустки. Це Полумя не для тебе, — послала вона і почекала ще одну секунду, її сприйняття знову зросло, перш ніж вона активувала Сонячне Творіння. Четвертий Ярус спалахнув яскравим і сяючим світлом Первісного Полумя, але вона проігнорувала його, відчуваючи, як її власна реальність формується в життя. Вона спрямувала своє полумя на колишнього монарха, поширивши своє закляття, оскільки він теж був поглинений її творінням.
.
Вона бачила і відчувала, як тканина і її космічні сили розривали його на частини. А потім потягнула. Вона смикнула за сталевий кожух, що приховував його душу. Сама його сутність злилася всередині. Повільно, шматок за шматком, вона відтягувала метал, пануючи в силах, що погрожували розірвати його форму на частини. Ілея не була магом душі, але вона могла бачити, могла відчувати сутність, якою він був. Вона не могла надати йому форму, потягнути або штовхнути, але все інше вона могла тягнути і штовхати. Все, що їй потрібно було зробити, це відкрити шлях. І так вона робила, шматок за шматком, спочатку його праву руку, потім ліву ногу, потім голову, поки не залишилася лише половина каркаса грудей ніаміра. Шлях був вільний, вона це відчувала.
.
Її серце забилося.
.
Двічі.
. !
І тоді вона це відчула. Пульс. Воля до життя!
Плоть вирвалася назовні, народжена з мани, чистої і байдужої, як сам космос. Серце і мязи, що билися, заповнювали сталевий каркас.
Вона панувала у своїй розлогій усмішці та радості, яку вона відчувала у своїх грудях, коли вона знову зосереджувалася, витягуючи шматки сталі, які ще залишалися, відкриваючи шлях і розриваючи вязницю крок за кроком, коли плоть росла і формувалася, кістки, потім мязи, руки та шкіра, щоб покрити все. Перед нею постав череп, кістка, заповнена мязами і плоттю, світле волосся розкинулося в її власній реальності, і, нарешті, вона втупилася в два золотих ока.
На якусь частку секунди вони заплющили очі, оточені Первісним Полумям. А потім її чари ослабли, відпали, коли вона впала на одне коліно, важко дихаючи, щоб побачити, що її мана сидить нижче половини.
Перед собою вона побачила обвалену форму ельфа, який наздогнав його попелом, що розширювався, який зявився на світ за її бажанням. Вона посміхнулася, все ще важко дихаючи. Я ніколи не народжувала, але святе лайно, яке було болем.
.
Золоті очі дивилися на неї, коли ельф поворухнув рукою і стиснув долоню в кулак. Ожив легкий, сяючий і яскравий, що мерехтить щільною силою і ідеальним контролем. Він подивився на неї і посміхнувся, сльози текли по його щоках, перш ніж світло зникло, і він подивився на неї. — Не Монарх, — промовив він, ніби куштуючи слова. — Але ж Оракул сам.
?
Вона встала і підняла його. Людина. Ще. Просто з якоюсь крутою магією, — з посмішкою сказала Ілея і обернулася, щоб подивитися на відверто скамянілого Монарха. — Гадаю, у вас немає запасного комплекту одягу?
Ілея чекала, поки ельфи приєднаються, говорячи пошепки і шипінням, трепет і хвилювання присутні, тільки Монарх зустрівся з її очима. Вони запропонували одяг для Нелраса Ітома, поки Ілея подумки перевіряла послання.
–
Ви повернули справжню форму колишнього монарха – присуджено очко навички
–
Ви вразили Оракули Сонячного Марнотратства – присуджено одне основне очко навички
;
;
доступний новий заголовок
Валь-ель-Серот Приноситель життя. Ваша гармонія з живими істотами посилюється
;
;
?
Що б це в біса не означало, подумала Ілея. Її трохи дратував розпливчастий опис. Чи це означало, що вона може краще зцілювати живих істот? Контролювати їх краще? Вона точно не хотіла переходити на назву, яка виявилася марною, просто застрягти в ній на цілий тиждень.
Нельрас Ітом був одягнений у простий білий халат. Його довге світле волосся ледь світилося. Шкіра в нього була бронзова, очі золоті. Він повільно торкнувся свого плеча.
— Як ти себе почуваєш? — спитала Ілея.
Я... Він подивився на сонця, заплющив очі і зашипів. Глибокий, резонуючий звук. — Я відчуваю.
— Так, але як? — сказала Ілея, хоч і посміхнулася сама до себе.
.
Він посміхнувся і подивився на неї. Я відчуваю себе живою, Ілея. Я відчуваю себе вільним.
То ти не хочеш більше битися з монархом? — запитала вона.
Ілея задумала це як жарт, але ельфи, що знаходилися поблизу, віялом розійшлися, а сам Монарх стояв з піднятим мечем. Вона подивилася на Нельраса Ітома.
– 1228
Маг світла – рівень 1228
Нельрас озирнувся на літаючих ельфів, на сонця, а потім на Монарха. Колись це місце було моїм домом. Давним-давно я був Монархом, Сонячними Пустками. Він подивився на Ілею. Сьогодні я прийшла сюди помирати, і все ж таки я відродилася. Я не знаю тебе, монарх, — сказав він, глянувши на іншого ельфа. — І я не впізнаю тут жодного з облич. Він зробив паузу. Світ змінюється. І я не хочу повертатися до старого світу, який знав колись. Ні. Я хочу
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.