Читати книгу - "Цілитель Азаринту, Рейгар"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
.
Праворуч. Забув, з ким розмовляв.
)
Книга перша виходить сьогодні )
;
;
;
;
500
Потрібно опублікувати 500 символів у цьому розділі посту, ага. То як же всі?
500 .
Це набагато менше, ніж 500 символів. Я міг би скопіювати текст зверху ще раз, але ех, це не так.
, -
Так що ви, начебто просто. Ось, чи не так? Трохи незручно. Робота була стресовою? Ой, ти ж у школі. Справедливий. Справедливий. Біоінженерія? Ой, гарно, так як нургле чи що? Зомбі-апокаліпсис, ха-ха. О ні, це просто жарт, жарт. Це відсилання до поширених сюжетних тропів, ой, ви не читаєте, це так. Я думаю, що це мій поверх. Приємно познайомитися.
.
Вийшовши з ліфта, я розумію, що опинився не на тому поверсі.
,
Я зітхаю, перевіряючи телефон на відсутність звязку. Гуркіт змушує мене завмерти, скануючи кабінет переді мною, коли в моїй голові лунає шум, зявляються листи.
.
Книга перша вийшла. Будь ласка, залиште оцінку
907
Глава 907 Тріщина
907
Глава 907 Тріщина
.
Ілея залишила свого колишнього вчителя напризволяще і переглянула свої позначки, перш ніж зосередитися на одному з них.
.
Гей, Клессе, у тебе є час? Я хотів би поговорити.
— Якщо доведеться, — пролунала відповідь.
?
Якщо доведеться? — здивувалася Ілея, перш ніж телепортуватися до дівчини, побачивши, що вона стоїть на вершині гори.
?
Десь у ланцюжку ? Вона озирнулася і побачила круті скелі з обох боків, розправивши крила і відлетівши на кілька метрів назад.
— Чого ти тут? — спитала Ілея.
— Невже я не можу бути тут? — заперечила Клесс, піднявши брови. Могутній вбивця драконів.
?
— Що з тобою відбувається?
.
Я начебто зайнятий, шукаю натхнення.
Я... бачиш, — сказала Ілея. Проходите етап? З того часу вона трохи виросла. Навіть не помітив, коли бачив її востаннє. Вона була така грайлива.
.
Я знайшов шлях назад на Землю. І я думаю, що ми можемо використати сльозу, яка привела вас сюди, - сказала Ілеа.
?
— Невже? — сказала Клесс і підстрибнула, її попередня поведінка зникла в одну мить. — Шлях назад на Землю?
.
— Авжеж. Хочеш повернутися? — спитала Ілея.
Клесс схрестила руки і подивилася вбік. — Я маю на увазі. Типу. Мої батьки, мабуть, дуже сумують за мною.
Праворуч. Впевнений. Це вони сумують за тобою.
.
Я можу відвезти тебе туди і назад,—сказала Ілея. Але минуло багато часу. Будьте готові до всього.
— Я вже не дитина, Ілеє, — сказав Клесс. Я відомий художник. Її голос звучав не так впевнено, як вона, мабуть, сподівалася.
– 158
Таємний маг – рівень 158
.
Ілея посміхнулася. — Ходімо, відомий митець. Я полечу тобою.
.
— Тобі не треба йти за мною повільно, — сказав Клесс.
.
— Авжеж, — сказала Ілея і, безперечно, не поспішала.
Подорож зайняла кілька годин, включаючи телепортаційні ворота до Дамвелла. Але врешті-решт вони дісталися до майже зруйнованого підземелля, яке Ілея та її команда зачистили під час однієї зі своїх місій. Големи і стародавня пастка. Не можу повірити, що ця печера могла покінчити з нами.
— Ти вже вмієш літати? — спитала Ілея.
.
Клесс закотила очі і відштовхнулася від Ілеї, зависаючи в повітрі. — Звичайно, можу.
Ілея посміхнулася. — Я це бачу.
Як ми туди спустимося? Там повно уламків.
,
— Я просто розберуся, дай мені хвилинку, — сказала Ілея і сформувала плоску лопатоподібну форму, зроблену з чорного скла і завдовжки й завширшки сотні метрів. Вона штовхнула його в уламки, пробиваючись крізь камінь і уламки, піднімаючи все, перш ніж створити курган на найближчому острові поблизу. Полетівши вниз у новий кратер, вона влила в очі і незабаром знайшла сльозу.
Від Сципіона немає. Мабуть, він просто шукав щось, що могло б допомогти Несу.
— Я знайшла, — сказала вона Клессу, що наближався.
Ти справді зараз чимось схожа на богиню, чи не так? — запитала дівчина.
?
Сподіваюся, що ні. Я все ще Ілея, — сказала вона і знову відкрила сльозу. — Готові?
! .
— Авжеж! Я думав, що спочатку знайду шлях назад, - сказав Клесс.
Ілея посміхнулася. — Тоді поїхали.
Клесс посміхнувся і пролетів крізь сльозу, а за ним і сама Ілея.
Цього разу вони зявилися у лісопарковій зоні. Щільність мани була такою ж, як і тоді, коли Ілея зявилася у своїй квартирі. Вона була майже впевнена, що це те саме місце, і закрила тріщину за собою.
.
Ми... назад... — пробурмотів Клесс і полетів геть.
.
— Не літайте, — послала Ілея. — У нас будуть неприємності, якщо ми покажемо свою магію.
.
Клесс глянув на неї, але врешті-решт змирився. — Гаразд. Вона приземлилася і побігла. Трохи занадто швидко для людської дівчини.
Ілея зітхнула і пішла за позначкою. Вона вирішила не бігти, прагнучи зберегти цю місцевість вільною. Перевіряючи наявність камер і людей, вона час від часу використовувала телепортацію. Клесс, очевидно, походив з передмістя Лондона. Назви вулиць принаймні натякали на щось англійське, хоча Ілея не могла бути впевнена, що вона близька до мегаполісу, про який йде мова.
.
Хвилин через пятнадцять вона побачила, що Клесс присів навпочіпки перед живоплотом і дивився на цегляний будинок за ним. Двоповерховий з широкими вікнами.
— Це твоє місце? — запитала Ілея, легенько поклавши руку на плече дівчини.
?
Клесс кивнув, а потім обернувся, щоб подивитися на Ілею. С... Чи можемо ми піти разом?
.
— Авжеж, — сказала Ілея, поглянувши на імя на поштовій скриньці. Майклсон. Цікаво, звідки її сімя.
.
Вона побачила на першому поверсі жінку, яка працювала за ноутбуком. Ілея обережно схопила Клесса за руку і стиснула його так обережно, як тільки могла. Все буде добре.
.
Клесс ковтнув.
.
Ілея повела її в маленький садок, потім до дзвоника, кивнувши в його бік.
.
Клесс глибоко вдихнув і подзвонив у дзвінок. Двічі. У швидкій послідовності.
Вони почекали деякий час, поки двері відчинилися, і вони побачили ту саму жінку, яку Ілея бачила у своїх володіннях. На вигляд їй було близько тридцяти, з таким же світлим волоссям і блакитними очима, як і у Клесса, одягнена в чорну водолазку і широкі лляні штани. Вона виглядала підтягнутою і не мала макіяжу, але Ілея могла сказати, що втомилася. Виснажливе виснаження, яке,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цілитель Азаринту, Рейгар», після закриття браузера.