Читати книгу - "Мобі Дік, Герман Мелвілл"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Отак завдяки відвазі й великій акушерській вправності Квіквега Тештіго був успішно визволений із жахливої, вкрай невчасної і, здавалось би, безвихідної скрути; можна сказати, що він удруге народився на світ. І цієї науки нізащо не слід забувати. Людям слід би навчатись акушерства так самісінько, як фехтування, боксу, верхової їзди та веслування.
Я знаю, що багатьом жителям суходолу ця дивовижна гейхедцева пригода напевне здасться неймовірною, хоч дехто з них, можливо, й сам бачив, як на землі хтось падає в яку-небудь цистерну, або принаймні чув про такі випадки; вони трапляються нерідко, і то з куди менш вагомих причин, коли зважити, яка надзвичайно слизька була цямрина спермацетового колодязя під ногами в індіанця.
Та, може, хтось проникливо спитає мене: «Як же так? Ми вважали, що комірчаста, наповнена жировою речовиною голова кашалота - найлегша, найбільш коркоподібна частина його тіла, а ти твердиш, ніби вона тонула в морській воді, яка має куди більшу питому вагу, ніж у неї. От ми тебе й спіймали!» Аж ніяк: це я вас спіймав. Адже до того моменту, коли бідолаха Теш упав у «скриню», з неї було майже до кінця вичерпано її легший вміст, і лишилися тільки щільні сухожильні стінки - наче молотом прокована субстанція, набагато важча, як я вже казав, від морської води: шматок її тоне майже так само швидко, як свинець. Та схильність цієї речовини швидко йти на дно була в даному разі врівноважена іншими частинами голови, не відокремленими від неї, і тому вся голова тонула дуже повільно, неквапливо, даючи Квіквегові чудову змогу виконати його майстерну акушерську операцію, так би мовити, на ходу. Так, справді, це були, можна сказати, пологи експресом.
Але якби Тештіго й загинув у тій голові, це була б вельми почесна смерть: він захлинувся б у найбілішому, найчистішому запашному спермацеті, а його домовиною, катафалком і гробницею стала б найпотаємніша внутрішня порожнина кита, його святая святих. Я можу пригадати тільки один приклад іще приємнішого кінця; солодку смерть того бортника в штаті Огайо, котрий, шукаючи стільників у дуплі старого дерева, знайшов там величезний запас меду, перехилився надто далеко через край дупла і впав туди. Мед засмоктав його, він потонув, і його останки забальзамувались. Як ви гадаєте, чи багато людей отак само попали в медові стільники Платонової філософії і знайшли собі там солодку погибель?
79
ПРЕРІЯ
Жоден фізіономіст, жоден френолог не брався ще вивчати риси обличчя цього левіафана або обмацувати горбки на його голові. Це було б так само безнадійне діло, як для Лафатера 118 досліджувати зморшки на лиці Гібралтарської скелі або для Галля 119 - приставляти драбину до Пантеону і обмацувати його баню. А все ж у своєму славнозвісному творі Лафатер трактує не тільки різні людські обличчя, він пильно вивчає і фізіономістику коней, птахів, змій та риб, детально розбираючи всі відміни виразу, які тільки можна спостерігати в них. Та й Галль, і його учень Шпурцгайм теж не обмежуються френологічною характеристикою самої тільки людини. Тому, хоч мені й бракує достатньої компетенції, щоб стати піонером у застосуванні цих двох напівнаук до кита, я теж не відмовлюсь від такої спроби. Бо я пробую свої сили в усьому, а досягаю чого зможу.
З погляду фізіономістики кашалот - істота аномальна. Він не має справжнього носа. А оскільки ніс - центральна, найпримітніша деталь обличчя і, мабуть, найбільше впливає на його загальний вираз - навіть, кінець кінцем, визначає той вираз,- то, здавалось би, брак цього зовнішнього додатку мусить дуже сильно впливати на вираз китової морди. Адже так само як у ландшафтному садівництві якийсь шпиль, баня, монумент або вежа здаються майже необхідними для завершення композиції, так і жодне обличчя з погляду фізіономістики не може бути гармонійним без отієї високої й стрункої дзвіниці - носа. Відбийте ніс мармуровому Зевсові Фідія - і яка ж мізерія залишиться! А проте левіафан сам такий величезний і могутній, а всі його пропорції такі імпозантні, що той самий брак носа, який був би огидним ганджем у статуї Зевса, в нього зовсім не сприймається як вада. Навпаки, відсутність носа ще й додає китові величі. Ніс у кита справляв би враження нахабства. Коли під час своєї фізіономістичної подорожі ви обпливаєте навколо кита в човнику, вашого захопленого враження не може зіпсувати думка, що кит має носа, за який його можна смикнути. А ця настирлива думка так часто виникає у нас навіть тоді, коли ми споглядаємо наймогутнішого коронованого наглядача на його троні.
Можливо, в деяких деталях найефектніший фізіономічно вигляд голова кашалота має анфас. Цей вигляд просто-таки царствений.
Гарне людське чоло в задумі схоже на східний небосхил перед світанням. На кучерявому лобі бика серед тиші пасовиська можна побачити спокійну гордість. Лоб слона, який пхає поперед себе гірською ущелиною важку гармату, справляє враження величі. Сповите таїною чоло - чи то в людини, чи то в тварини - нагадує оту велику золоту печатку, яку німецькі імператори прикладали до своїх декретів. Вона промовляє: «Боже! Цього дня вчинено моєю рукою». Та в більшості живих створінь, навіть у самої людини, лоб дуже часто скидається на смужку альпійського ландшафту попід межею вічних снігів. Мало чиє чоло здатне, як Шекспірове чи Меланхтонове, підноситись так високо і схилятись так низько, що навіть самі їхні очі здаються чистими, правічними, спокійними гірськими озерами, а над ними, в зморшках чола, ви немов простежуєте думки, що спускаються до водопою, як олені з гіллястими рогами. Так верховинські мисливці простежують оленячі сліди на снігу. Але у Великого кашалота ця висока, богоподібна гідність, відбита на чолі, так безмірно помножена, що, дивлячись на нього прямо спереду, ви відчуваєте присутність божества і всіх грізних сил
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Мобі Дік, Герман Мелвілл», після закриття браузера.