Читати книгу - "Остап Вишня. Невеселе життя, Сергій Анастасійович Гальченко"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
У мене життя, як я вже тобі писала вище, йде сіро і нецікаво, і все тільки й думок, що про тебе; і чекаю, щоб зима скорше пройшла, та вже й весна прийшла б. Ой, чи колись буде це щастя? Тільки ти, моє любе-любе, не сумуй і скажи Юзіку, щоб він тебе розважав, бо я його дуже прошу в цім, і перенесемо ще трошки (розлуки), а там вже й зустрінемося…
І як хороше буде, коли ми зустрінемося, ой як хороше!.. Приїду з Муркеткою до тебе навіть тоді, коли і не дадуть дозволу на постійне життя; хай хоч подивиться на тебе, бо вона дуже за тобою побивається. Я не сподівалася, що вона така чутлива. Вітають тебе Анна Дмитр[івна], Мак, Ванда Адольфівна, Марія Іванівна і Вячулька з бабою.
Думаю, що переконувати тебе в тім, що я тебе не забуду, немає чого, бо ти мусиш сам знати і почувати, що я увесь час коло тебе, і немає хвилини, коли б я не була з тобою.
Вітай усіх знайомих від мене і пиши, як ти проводиш час. Пиши мені веселі листи, бо мені тоді якось радісно стає, і я бадьорішаю, і підстрибую, і підспівую. І таке, ніби побула з тобою віч-на-віч…
А от листа, що ти написав мені десь у двадцятих числах, не маю ще. З Москви писаний 25. Бувай здоровий та веселий, бо щасливим важко бути – знаю це по собі, але щастя бажаю від усього серця. Цілую всього.
Твоя Варя і діти.
Лист Маслюченко В. О. до Остапа Вишні
15 листопада 1934 р.
Харків № 1
І5.ХІ.34 р.
Дороге моє, любе, рідне!
Опять хочу начать нумеровать письма, а то получается хаос и путаница. А так очень удобно; я записываю в книжечку, какого числа отсылаю письмо и какой номер. Ты сбился с нумерации, и сейчас не могу понять, какое ко мне не попало, а есть, потому что ты о нем говорил, но его нет. Это где-то между 15 и 25.X.
Позавчера отослала тебе письмо, а сегодня опять пишу, потому что вчера вечером было мне очень хорошо… Я пришла от Анны Дмитриевны, и на столике у моей кроватки лежит часть тебя. Вообще я хорошо получаю и рада, что связь с тобой не теряется ни на одну неделю. А ведь бывает, что месяцами ничего не слышно от дорогих нам и далеких людях… а это очень тяжело. Телеграфные весточки на другой день получаю, и они для меня ценны тем, что я знаю о твоем пребывании там не через 10–14 дней, а раньше. Что только вчера ты был на телеграфе и держал в руках бланк, на котором твоя рука писала те несколько таких дорогих и драгоценных слов. Но, как и всякому человеку, мне хочется больше знать, и я всегда жду, жду… и бегаю по несколько раз к ящику и смотрю тщательно – нет ли?!
Мне очень приятно было узнать, что яблоки были съедобные, и если бы я знала о том, что они дойдут так хорошо, я послала бы большой ящик. Меня очень волнует, что ты из тех трех посылок, которые еще не получил, не пишешь, какие номера их. Я писала тебе в письме номера всех посылок, потому что я сделала оплошность и не записывала, что вкладываю в каждую посылку, а сейчас ломаю голову, какую же из них не получено. Ну, что с яблоками – я знаю, ну и последнюю, где ботинки с галошами, украинс[кая] колбаса в смальце, сахар, крупа, несколько коробок папирос, банка жареной цибули, крем «Снежинка», одеколон, папир[осная] бумага и чулки. А вот какая еще блудит в дороге – не знаю. Может быть та, что в ней 3 кг 400 гр. сала? Обидно будет, если пропадет. А яблоки у меня с приметами, потому что в одной посылке была чернильничка, о которой ты писал, а в другой книжки папиросной бумаги были вложены. Так что, какую ты получил именно – не знаю.
Рада очень, что Юзик живет с тобой – и ему хорошо, и тебе веселее, правда, мое солнышко? Жду с тобой встречи с нетерпением и считаю минуты и секунды… Ты подумай – уже половина ноября прошла! Какое счастье. У нас снега еще нет, и вот два дня, как идет дождь осенний, противный… Собиралась сегодня или завтра ехать в Киев, а тут тетя заболела, и еще не выяснили, что с нею, так что приходится задержаться. А моя рука никак не проходит и, пожалуй, придется опять оперировать. Настроение у меня неплохое и хвост держу бубликом. Так мне хотелось, чтобы ты не получил моего роспачливого листа, а ты все же получил, и я сожалею очень об этом. Все можно пережить и, конечно, переборем и вынесем еще одно испытание в надежде на хорошее будущее. Я верю, что оно будет – будет, правда?! Мой дорогой, родной сынок, я всегда с тобою! Поздравляю тебя с днем народження и бажаю всего, что только есть хорошего. За жовтень маю 6 великих звісток і 4 малих. Мурка и Вячко здорові, цілують тебе і обнімають. Я тебе люблю безмежно і кожну хвилину з тобою, і обнімаю, і цілую думками без кінця… Мій хороший, я також безсила щось зробити, щоб бути вкупі, але я вірю, що все на добре буде, и ми опять встретимся, но, надеюсь, что на более продолжительное время, правда?
Всі тебе вітають і цілують, а про всякі новини написала позавчора.
Цілую. Завжди твоя Варя. Вітай всіх.
Вообще с дня твоего отъезда получила 45 весточек.
Із щоденника Остапа Вишні
15 листопада 1934 р.
15. XI.34. Умови мого життя й роботи склалися так, що цілих 2½ місяці я не записував нічого в цю книжечку, щоправда, я робив невеличкі одміточки на окремих клаптиках паперу – про найважливіші події за цей час, але думки свої, почуття і т. д. – не занотовані.
Тепер оце думаю хоч окремими словами, коротко занотувати день за днем, що було за цей час – може ж колись, дивлячись на них, пригадаю обстановку і деталі, за яких вони, ці події траплялись.
Телеграма Маслюченко В. О. до Остапа Вишні
19 листопада 1934 р.
19 листопада 1934 р., Харків
Чибью, редакцию [газеты «Северный] горняк», Губенко.
Поздравляем [с] днем рождения. Любим.
Із щоденника Остапа Вишні
20 листопада 1934 р.
20. XI. Барятинський в Колтово і я сам.
Лист Маслюченко В. О. до Остапа Вишні
23 листопада 1934 р.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Остап Вишня. Невеселе життя, Сергій Анастасійович Гальченко», після закриття браузера.