Читати книгу - "Інґа"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
«Тож ти таки герой, — зауважила Інґа Джекові, — але лейтенант Кеннеді з докором подивився на мене і відповів: “Завдання капітана торпедного катера — вести людей у бій, але не менш важливо — повернути їх живими. Ми пішли у битву і просто мали вижити”»{820}.
Історія Інґи про Джека з’явилась у десятках газет країни, включно з першою сторінкою Boston Globe, яку читали його майбутні виборці. Хоча Джек і не воскресив їхнього роману, Інґа знову дуже допомогла його політичній кар’єрі. Раніше вона вже підтримала його впевненість і вселила сміливість поділитися своїми планами з батьком. Тепер вона опублікувала історію його героїзму, яка стане наріжним каменем майбутніх політичних кампаній і шаблоном для наступних статей про Кеннеді, які читатиме ще ширша аудиторія.
Після Лос-Анджелеса Джек якийсь час пробув у батьків у Палм-Біч, а потім поїхав відпочити у Нью-Йорк. У клубі Stork він зустрів знайомого — автора журналу Life, — Джона Герсі, одруженого із колишньою подружкою Джека Френсіс Енн Кеннон[68]. В антракті естрадної програми коміка Зеро Мостела, Джек, трохи напідпитку, розповідав Герсі ще більше деталей, ніж описано в історії Інґи. Герсі був у захваті і отримав дозвіл Джека написати довшу статтю про цей випадок, хоча Джек наполіг, що спершу журналіст має поговорити з його командою. Так той і зробив, з’ясувавши, що всі його люди «були повністю відданими Джеку, всі без винятку»{821}.
Проте Life не опублікував матеріалу, тож 17 червня 1944 року він вийшов у журналі New Yorker під заголовком «Виживання». Джозеф Кеннеді добився, що New Yorker дав великодушний дозвіл на передрук статті у Reader’s Digest, і саме цю версію перевидавали раз за разом і повсюдно розповсюджували під час усіх політичних кампаній Джека, але основою все ж був матеріал Інґи, що з’явився на кілька місяців раніше.
Того тижня, коли стаття Герсі вийшла у журналі New Yorker, Джек погодився пройти операцію з видалення спинної грижі у Челсінському шпиталі BMC у Бостоні. Вона не була успішною. Післяопераційні ускладнення у вигляді болісних спинних спазмів і постійного черевного болю змусили Джека зауважити: «Хірург мав би прочитати ще один посібник, перш ніж братися за скальпель»{822}. Подальші операції і місяці реабілітації не принесли одужання, і наприкінці 1944 року лікарі дійшли висновку, що Джек ніколи не зможе повернутися на війну. Першого березня 1945 року його звільнили з лав BMC.
Поганий стан здоров’я завадив Джекові приїхати на весілля Кік і Білла Кавендіша — маркіза Гартінґтонського. Сестра звільнилася з Times-Herald і переїхала у Лондон у 1943 році — працювати у Червоному Хресті, і там, хоч і розчарувала батьків, завершила шлюбом свій роман із Кавендішем, продемонструвавши, що має більше сміливості і духу незалежності, ніж Джек.
Кік з Інґою продовжували листуватися, але від вашинґтонських часів ролі помінялися, і тепер уже Кік давала Інзі поради щодо романтичних стосунків. «Інґо, що сталося з Нільсом? — писала вона наприкінці 1943 року. — Ще один чоловік склеїв ласти? Ти смішна. Дуже за тобою сумую і гадаю, чи ти зараз щаслива? Сподіваюся, так. Але більше не припускайся помилок. Ти все ще молода, і вони того не варті. Послухай поради старої бабусі»{823}.
Після зустрічі з Джеком у Лос-Анджелесі Інґа вочевидь написала Кік і розповіла про своє занепокоєння змінами в Джеку. Кік попросила надіслати їй копію статті про брата і погодилася: «Я достатньо бачила цих хлопців, які повернулися зі справжніх боїв, і знаю, чого це їм коштувало». Попри це, а може й завдяки цьому, Кік сказала Інзі, що наважилася вийти за маркіза Гартінґтонського, «і якби не ці проблеми з релігією, то уже зараз була б його дружиною»{824}.
Кік таки пошлюбила Кавендіша шостого травня 1944 року, а «проблеми з релігією» означали, що з усієї родини Кеннеді під час церемонії у ратуші Челсі присутній був лише Джо-молодший. Її батьки знехтували цю подію, хоча Джо-старший надіслав телеграму з благословенням. Роуз Кеннеді, знаючи, що Кік віддалася Кавендішу і погодилася мати з ним дітей-англіканців, сказала доньці, що «вбита горем і нажахана», і непокоїлася, що інші дівчата-католички можуть дивитися на родину Кеннеді і думати, що виходити заміж за чоловіка іншої віри — нормально. «Який удар по престижу сім’ї», — заявила вона{825}. Роуз була така збентежена, що лягла у лікарню лишень би не спілкуватися з журналістами.
Однак «трагедію» шлюбу Кік затьмарила справжня біда, коли 12 серпня 1944 року загинув Джо-молодший, виконуючи надзвичайно небезпечний переліт через Ла-Манш. Можливо, заздрячи увазі до героїзму Джека (і жадаючи знову обійти свого меншого брата), чи маючи постійне бажання реабілітувати ім’я Кеннеді, або й просто зі щирого пориву патріотизму, Джо-молодший зголосився добровольцем на надзвичайно ризиковане завдання.
На бомбардувальнику із десятьма тонами бомб він мав перелетіти до французького берега і вистрибнути з парашутом, поки літак дистанційно скеровували на ціль — базу німецьких ракет V-1. Але сталося нещастя і бомбардувальник вибухнув незабаром після зльоту. Це вважали найбільшим антропогенним вибухом за всю історію, поки його не перевершила атомна бомба. Він був таким потужним,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Інґа», після закриття браузера.