Читати книгу - "Українець і Москвин: дві протилежності"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Поширивши свою владу до Дунаю, сармати пробували поширити її і за Дунай. Це примусило Рим до оборони своїх посілостей. У 62 році римський полководець Plautius Silvanus відігнав сарматів на північний берег Дунаю і поміг кримським скитам оборонитися від сарматів. Але Марк Аврелій (121–180) каже, що сармати тримали територію між Дунаєм і Тисою. Дунайські війни Риму (Веспасияна, Доміцияна, Траяна, Марка Аврелія) — це були оборони проти наступу не лише ґерманів, але й сарматів. Рим побудував у Криму три рівнобіжні лінії твердинь навколо території Херсонесу, обсадивши їх своїм військом. На Кавказі Рим скріпив свої слабші місця, побудувавши в II ст. твердині в Грузії та Арменії, також обсадивши своїми легіонами.
Наші історики, полонені московськими та німецькими теоріями, майже не згадують про велику сарматську добу нашої історії. Але її значення були свідомі наші історики та державні діячі XVII–XVIII ст. У Густинському літописі 1670 року його автор М. Лосицький пише: «Чому наш народ Руссю називається? Бо перше, коли вийшов з Пафлагонії, називався генети, венеди, анти, алани, роксани, роксолани. А греки савроматами називали. В Сарматії також різно: поляни, деревляни, сіверяни, кривичі». Крім генеалогічного пов’язання венедів, роксоланів, аланів з русами, тут впадає в очі дуже важлива звістка про прихід русів з ПАФЛАГОНІЇ (з Малої Азії). Тоді М. Лосицький нічого не знав про пізніші археологічні пам’ятки. Звідки він взяв цю думку? Цим наші історики, запоморочені варязькими та іранськими теоріями, не поцікавилися. А якби поцікавилися, то чи не знайшли б чогось такого, що зруйнувало б чужі теорії?
Митрополит Петро Могила в своїх творах і листах вживає: «православні роксолани», «Церква Роксоланська». В листі до митрополита Іверського з 27.X.1638 пише: «…suo ас totius Ecclesiae Roxolana», «Nostra igitur S. Pater Ecclesia Roxolana». Гетьман Б. Хмельницький вимагав, щоб шведський король визнав йому право на всю стародавню Україну, чи Роксоланію (G. Welling. «Relazione»). Гетьман І. Виговський домагався від шведів того самого: «totius Ukrainae Antiquae vel Roxolaniae» (M. Грушевський. «Історія України–Руси»). В конституції гетьмана П. Орлика говориться про роксоланів і роксоланську націю як предків українців. У красному письменстві маємо десятки творів — своїх і чужих — з іменем «роксолани». Напр., «Roxolania» С. Кльоновича (1545–1602), «Muza Roxolanska» I. Орновського, є чимало творів про Настю Лісовську, яка стала жінкою султана Сулеймана II під іменем Роксолана. Про антів пише грецький письменник Маврикій (582–601). Сирійський письменник св. Захарій називає антів Ros. Візантійський історик Прокопій (490–562) цілком виразно пише, що анти і слов’яни говорили одною мовою. Проф. М. Міллер вважає антів, аланів, роксоланів за той самий нарід. М. Грушевський вважає антів за русь VI–VII ст. (за: В. Сочинський. «Роксоляна»).
III століття переповнене подіями, що вплинули на історію цілої Европи. Ґоти зруйнували Ольвію, римські твердині в Криму; перекинулися до Малої Азії та Греції; завдали тяжких ударів Римській імперії на Дунаї; тимчасово окупували Італію, Ґаллію, Еспанію.
Мало хто із слов’янських істориків досліджував докладно історію ґотів. Натомість нею дуже цікавилися німці. Самозрозуміло, вони всі перемоги й осяги ґотів приписують лише ґотам. Але чимало історичних документів та фактів вказують, що сармати відіграли дуже велику роль в європейських подіях III століття. Ми не знаємо докладно про взаємовідношення між ґотами і сарматами, бо ще не дослідили як слід перебування ґотів в Україні. Але ми знаємо, що в історичних документах не знайдено переконливих вказівок на те, що ґоти завоювали, підбили під свою владу сарматів. Навпаки, історичні джерела кажуть, що II–III–IV ст. (с. т. за часів перебування ґотів в Україні) сарматське плем’я алани мало свою незалежну державу на Кубані і Дону і що Босфорська держава була тоді під сарматською династією Аспургів. Константин Порфірородний у своїм «De adminstrando imperio» в 959 році пише, що Аланія була незалежною державою і в приятельських стасунках з Візантією. Проф. А. Спіцин пише, що алани грали домінуючу роль у Хазарській державі, бо були далеко культурніші за всі народи, що з них складалася Хазарська держава. Вони мали в ній у своїх руках державну адміністрацію, військо, торгівлю і промисел. Так само археологічні знахідки вказують, що торгівля в чорноморських портах і далі йшла повною ходою, а Херсонес ніколи не був в руках ґотів. Батько імператора Максиміна був ґот, а мати аланка. Римляни навчилися від сарматів тактики кінноти. В III–IV ст. в римському війську були цілі окремі леґіони, складені з сарматів; їх зображення бачимо на арці Ґалерія в Салоніках. Зрештою, ґоти були лише два століття в Україні — властиво в меншій її частині. Все це вказує, що в інвазії Европи ґотами сармати були союзниками, а не підлеглими ґотів.
Сарматських могил розкопано не багато. Зокрема, на Кубані розкопано лише двадцять і кілька, а їх є, напевно, сотки, якщо не тисячі. На Кубані розкопано сарматські могили: Буєрова, Курджипська, Бесленгієвська, Зуровська, Ахтанизівська, Воздвиженська, Ярославська, Тифліська, Армавірська, Усть–Лабинська, Сіверська та інші. Більшість їх є з І ст. до Р. X. та І ст. по Р. X. В інших місцях України могили розкопано сарматські: на Дону — Новочеркаську, Мастючину, Гниловську (сарматський некрополь); на Харківщині — Селимовську; на Київщині — Покровську, Перещепинську; на Запоріжжі — Канцирську; над Бугом — Олександрівську; над Прутом біля м. Ясси; на Слобожанщині біля села Верхній Салтів розкопане велике місто з камінними будовами. Також велике місто з камінними стінами розкопано біля села Маяцьке на Дінці. В нім знайдено камінні плити з написами, які проф. Спіцин вважає за аланське письмо. В руїнах міста Неаполя (біля Симферополя), що його заснував в І ст. король Скилур, знайдено на стінах домів такий самісінький орнамент, що був широко розповсюджений в Україні по селянських хатах аж до 1917 року. В тих же руїнах знайдено малюнки чи вирізьблені постаті людей, які виглядають на типових українців наших часів. У руїнах міста Танаїди в північному рукаві Дону знайдено мармурову дошку з мистецькою плоскорізьбою Трифона. На ній зображено кіннотника з типово сарматським озброєнням: у лускатому
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Українець і Москвин: дві протилежності», після закриття браузера.