Читати книгу - "З музикою у серці, Ель Мідлейк"
![](/uploads/posts/books/8/5/0/5/z-muzikoyu-u-serc.jpg)
- Жанр: Сучасна проза
- Автор: Ель Мідлейк
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Олена щойно закінчила свій перший сольний виступ у невеликому кафе. Це був один із тих вечорів, коли все йшло не так: кілька нот прозвучали фальшиво, мікрофон постійно шумів, а публіка здалася не надто зацікавленою. Проте серед натовпу був один слухач, який уважно слухав кожну ноту, кожне слово. Його погляд був настільки зосередженим, що Олена відчула підтримку, якої їй так бракувало.
Після виступу, Олена спустилася зі сцени, відчуваючи сумніви щодо свого таланту. Вона підійшла до бару, щоб замовити чай і відпочити. В той момент Іван вирішив, що мусить підбадьорити її, навіть якщо це буде виглядати дивно. Він підійшов до неї і нерішуче промовив:
— Привіт. Можна я скажу тобі дещо? Твоя музика... вона чудова. Я не часто чую щось таке, що зачіпає мене настільки глибоко. Спасибі тобі за цей вечір.
Олена здивовано поглянула на нього, але в її очах промайнув ледь помітний блиск. Це була перша щира похвала, яку вона отримала за весь вечір, і саме вона змусила її повірити, що все не було даремно.
— Дякую, — відповіла Олена, відчуваючи тепло у грудях. — Мені дуже приємно це чути.
Це було лише початком їхньої історії. Іван залишився у її пам'яті, а вона — у його серці.
Після тієї зустрічі в кафе, Олена не могла перестати думати про незнайомця, який похвалив її музику. Його слова залишили в її серці теплий слід, і кожен раз, коли вона брала до рук гітару, згадувала його щирий погляд. Вона вирішила продовжувати виступи, незважаючи на сумніви, що іноді охоплювали її.
Через кілька тижнів Олена почала помічати, що на її концертах часто з'являється той самий чоловік. Він завжди сідав в одному і тому ж місці, замовляв чай і уважно слухав її виступи. Олена помічала його присутність, і це надавало їй впевненості. Її виступи стали кращими, більш емоційними, і публіка почала помічати це.
Іван теж не міг забути першу зустріч з Оленою. Її музика вразила його настільки, що він почав шукати всі її виступи. Він стежив за оголошеннями на сторінках кафе та клубів у соціальних мережах, щоб не пропустити жоден її концерт. Іван розумів, що його почуття до Олени виходять за рамки простого захоплення музикою.
Одного вечора, коли концерт був особливо вдалим, Олена вирішила зробити перерву між сетами. Вона підійшла до бару і побачила, як Іван уже замовляв чай. Їй захотілося поговорити з ним більше, дізнатися, хто він, і що його приваблює в її музиці.
— Привіт, — сказала вона, підходячи до нього. — Я бачу, що ти часто буваєш на моїх концертах. Мені цікаво, що тобі в них подобається?
Іван трохи здивувався, але швидко зібрався з думками.
— Привіт! Так, я приходжу на твої виступи, бо твоя музика — це щось особливе. Вона надихає і торкається душі. Не кожен день зустрінеш таку щирість у музиці.
Олена усміхнулася і відчула, як її серце починає битися швидше.
— Дякую, це багато для мене значить, — сказала вона. — Ти завжди сидиш у тому самому місці, і я вже звикла бачити тебе в залі. Твої аплодисменти — це завжди момент, на який я чекаю.
Іван трохи зніяковів, але радість у його очах була помітною.
— Можливо, якось вип’ємо разом кави чи чаю? — нерішуче запропонував він.
Олена замислилася на мить, але відчула, що хоче дізнатися про нього більше.
— Я буду рада. Давай після цього концерту, — відповіла вона.
Це був початок їхніх спільних вечорів, коли вони проводили час разом, ділилися думками і мріями. Олена почала помічати, що з нетерпінням чекає кожної зустрічі з Іваном, а Іван почав розуміти, що його почуття до неї зростають.
З кожною новою зустріччю Олена та Іван ставали ближчими. Вони проводили багато часу разом, гуляли вулицями великого міста, обговорювали музику, мрії та життя. Іван завжди слухав Олену з увагою, захоплюючись її пристрастю до музики, а вона, в свою чергу, відчувала, що з ним може бути справжньою, без страху здаватися слабкою або нерішучою.
Одного разу, після чергового концерту, вони вирішили піти до парку, де Олена часто любила проводити час на самоті, складаючи нові мелодії. Це місце було її прихистком, де вона черпала натхнення і знаходила спокій.
— Я часто приходжу сюди, коли шукаю нові ідеї для своїх пісень, — зізналася Олена, коли вони сіли на лавку під розлогим деревом. — Тут я можу зосередитися на своїх думках і відчути музику, яка живе всередині мене.
Іван подивився на неї з теплом у погляді.
— Я б ніколи не подумав, що музика може бути настільки глибокою і важливою частиною життя, — сказав він. — Але коли слухаю тебе, розумію, що це не просто звуки. Це частина тебе, твоя душа.
Олена не змогла стримати усмішку. Її серце знову затріпотіло, як кожного разу, коли Іван говорив про її музику.
— Ти завжди так гарно говориш про мої пісні, — сказала вона тихо. — Це допомагає мені вірити в себе.
Іван взяв її за руку і ніжно стиснув пальці.
— Ти не просто талановита, Олено. Ти створюєш щось особливе. І я радий, що можу бути частиною цього.
Ці слова зворушили її. Вони сиділи мовчки, насолоджуючись моментом. Олена відчувала, як її почуття до Івана з кожним днем стають сильнішими. Вона вже не уявляла свого життя без його присутності.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «З музикою у серці, Ель Мідлейк», після закриття браузера.